.הלו, זה כריס
.בסדר
.הכול טוב
.תחזור אליי בעוד חצי שעה
,חברים שלי, עיתונאים ,אומרים שבין מכל העיתונאים
.צלמי מלחמה הם הכי משוגעים
?תוכל לדבר על זה
הבעיה בצילומי מלחמה היא
.שאין שום דרך לעשות את זה מרחוק
.אתה צריך להיות קרוב
,לא תוכל לעשות את זה מהמלון שלך
.לא ממעבר לרחוב, ממעבר לגשר
.אתה מוכרח להיות שם
.אין לזה תחליף
אז אתה צריך למצוא דרך להיות באמצע
.הדברים, ולא משנה מה קורה
ואתה צריך לפעמים להתעלם מההיגיון
,כדי לעשות את זה .ולדעתי משם מגיעים המוניטין האלה
תגידו שם של מדינה ששוסעה על ידי מלחמה
,במהלך שש השנים האחרונות .ויש סיכוי שכריס הונדרוס היה שם
הוא עבד בכמה מאזורי העימות .'העיקריים בעולם מאז סוף שנות ה-90
.עיראק, ליבריה, קוסובו
...דרך עדשת המצלמה כריס הונדרוס צילם
,צלם המלחמה שהיה מועמד לפוליצר ..."כריס הונדרוס, בעבור "גטי אימג'ס
- ילד של זמננו -
כריס הוא צלם בצוות
של סוכנות התמונות הבין לאומית ."גטי אימג'ס"
.הוא חזר זה עתה מהביקור התשיעי שלו בעיראק
- ניו יורק טיימס -
אני לא מהאנשים שנכנסו לצילום מלחמות
.בשביל האדרנלין
.אני גם לא מתלהב מספורט אתגרי וכדומה
כלומר, אני מאמין בצילום, אני מאמין בתפקיד
שעיתונאים וצלמים ממלאים באופן מוגדר
במערכת השלמה של עימותים בין לאומיים
.ובדרך שבה אנחנו מיישבים סכסוכים
.יש לנו שם תפקיד ואני רוצה להיות מעורב בזה
- גרג קמפבל -
אני מנחש שזה אולי התצלום הכי מוקדם
שיש לי של כריס, וזה אני שמצלם אותו
,כאילו, "הנה אני בתיכון", וראו איזה פלא
.הנה הבחור שבסוף נעשה החבר הכי טוב שלי
.די צעיר, כריס
זאת מנה זעירה
.מכל החוויות שהוא חווה במשך חייו
חוויות שאיש לבד ממנו בעולם
.לא חווה
היה לו מושב כבוד בכל אירוע עולמי חשוב
.בעשור האחרון
,הוא היה החבר הכי טוב שלי אבל זה אפילו לא מתחיל
.לתאר את מה שהרגשתי כלפיו
ויש לי אינסטינקט ולפיו
.חלקים ממנו עדיין נמצאים שם
- סתיו 1995 -
אפשר למצוא חלקים ממנו באנשים
.ובמקומות שהיו חשובים לו
- ליבריה 2003 -
,חלק מהתצלומים הכי חזקים, לדעתי לפחות
חלק מהתצלומים הכי חזקים
שצילמת היו בליבריה, ונראה לי
כשאני מביט בהם שהיה לך קשר עמוק יותר
?למה שקרה שם. אני צודק
.חיבבתי מאוד, כן, את הליברים ואת ליבריה
אני חושב שהמלחמה ההיא הייתה חשובה לי
.משום שזאת הייתה מלחמה שיכלו למנוע בקלות
היו דברים שהקהילייה הבין לאומית
יכלה לעשות באותו קיץ, שיכלו למנוע
.את המצב הרעיל שם
כריס האמין בכל לבו .בנושאי הצילומים שלו
יכולתי להוריד אותו בכל מצב
.בלי להסביר לו למה הוא שם
פנצ'ו ברנסקוני - - "סגן נשיא, "גטי אימג'ס
!רוצים שלום! הקץ למלחמה
הוא האמין בכוח הטמון בכך שמפנים אור
.אל מקומות שאחרת יהיו אפלים
.לשרוק ולבוא
בשנת 2003 סיקרתי את מה שלבסוף היה
השיא של מלחמת האזרחים בליבריה .במערב אפריקה
,המורדים התחילו להתקדם אל מונרוביה
...אל הבירה, בניסיון לדחוק את צ'רלס טיילור
- מארק קמבר, צלם עיתונות -
מהשלטון, ושמענו רבות על
.תקיפות אזרחים, על זוועות, על טבח
.וניסינו לאמת את הדברים
פגשתי את כריס, עזרתי לו והלכתי אל החזית
,כדי לסקר מלחמה שבה מתנו
.שבה הרגנו זה את זה
...כריס עזב את ארה"ב שהיא שלווה יותר
אחמד ג'לנזו - - העוזר של כריס בליבריה
ובא הנה כדי לספר את הסיפור שלנו
.ואני זוכר את הסיכונים שהיו מנת חלקו
צלמים תמיד רוצים ללכת .אל המקום שיש בו יריות
?הם אומרים, "למה יורים שם
."אני רוצה להגיע לשם
בשלב הזה, הצבאות בשני הצדדים
.פשוט הפכו למיליציות טהורות
,לרוב אלה היו חיילים בלי חולצה .המון ילדים-חיילים
.כדורים עפו לכל עבר
,היינו רואים ילדים בגיל שבע .שמונה, תשע, עם איי-קיי-47
הילדים גוועו ברעב, היו מסוממים
.מסמים שקיבלו ממפקדיהם
.היה בזה מרכיב של טירוף אמתי
היה יום רע במיוחד כשהייתי בחוץ
,ונקלעתי למתקפת מרגמות
וזכור לי שרצתי, ניסיתי לחזור
למלון משום שהייתה לו תקרת מלט עבה
וחשבתי שאוכל להסתתר במרתף .או משהו ולהיות בטוח
כעבור כמה דקות, בית הספר שמעבר לרחוב
.נפגע מפגז ארטילריה ענקי
,בחצר היו דחוסים אזרחים רבים
הם חיפשו שם מקלט, והפגז נפל
.ממש באמצע
וכריס רץ לתוך המלון והוא תפס אותי
,ואמר, "ביה"ס שמעבר לרחוב נפגע
."מוכרחים ללכת לשם ולצלם
.סבלתי מהלם קרב קשה ואמרתי, "מספיק
."גמרתי, אני לא מסוגל
.פשוט התחבאתי במלון. לא יכולתי לצאת יותר
.הוא חזר לתוך זה
הוא צילם הכול .ועזר להעביר אנשים לבית החולים
,אתה לומד להתמודד עם הפחדים שלך .אני מניח, במצבים האלה
?אחרת, בזבזת את זמנך, נכון
השקעת את כל הזמן והמאמץ האלה
כדי להגיע למצבים האלה
ולעבודה שאתה מרגיש שיש צורך בה
ואם לא תלך את הקילומטר האחרון כדי לתפקד
.בתנאים המלחיצים, בזבזת את זמנך
החזית במלחמה במהלך מרבית הקיץ
הייתה זוג של גשרים ושל חיילים מורדים
היו בצד אחד .וחיילים של הממשל היו בצד הנגדי
,וביומיים הראשונים שהאזור היה החזית .ירדתי לשם
היינו עם חיילי הממשל
ממש לפני שהם עמדו להסתער על הגשר וחשבתי
.שיהיה מסוכן מדי לעשות את זה
,זה היה חשוף, לא היה היכן להסתתר ,לא היה היכן להתכופף
.כדורים עפו לכל עבר
אבל באותו רגע הבנתי משהו
.כשחשבתי על זה, ובדיוק כשהם עמדו להסתער
הבנתי באותו רגע שכל הקריירה שלי
כצלם, במובן מסוים, הובילה
.לרגע שכזה
,והתצלום היה על הגשר
,לא 15 מטרים מאמצע הגשר
.הוא היה על הגשר
.לא היה קיצור דרך
.זה התצלום שהיה לסמל
,וכריס במיטבו, מה שקרה הרבה
.הייתה לו היכולת למצוא את התצלומים האלה
.כשראיתי את זה בראשונה, מיד דאגתי לביטחונו
.זה היה כאילו, אלוהים, הוא מתקרב
הדבר שצריך להבין במצב כזה הוא
.שסביר להניח שהכדורים עדיין עפים
.אתה מודאג בנוגע לזה שאתה חשוף
ובנוגע לזה שתוכל להיות רגוע
ספנסר פלאט - - צלם עיתונות
,ובאמת להתמקד בנושא
,למסגר את האדם, להגיע לשיא של הרגע
.זה ממש קשה
כשהיית שומע אותו מספר את הסיפור
על כמה שהגשר היה מסוכן, על כמה מתכת
,התעופפה סביבו, היית חושב לצלם את התצלום מלא החן הזה
.בין כל זה, זה פשוט מדהים
טוד הייסלר - צלם עיתונות
,דבר אחד הוא שזה קרה
.ודבר אחר שיש אדם שמתעד את זה
אחד התצלומים הכי מרתקים
מליבריה זה החייל הליברי הצעיר כל כך
.שקופץ מרוב אושר, הוא פגע במטרה שלו
התצלום הזה, אני עדיין לא יודע בוודאות
מה המשמעות שלו, יש בו ערפול מבחינתי
.שאני עדיין חוקר, לדעתי
?האם הוא מעלה על נס את המלחמה או משהו אחר
לדעתי אנשים אחרים היו מבינים
דברים אחרים מהתצלום הזה
ואפילו אני עדיין .לא הבנתי ממש מה הכול אומר
.זכור לי שהבטתי בכל התצלומים שיצאו מליבריה
.זה היה בלגן נורא
ואני חושב שכריס בילה חלק גדול מהזמן במהלך עבודתו
- ג'ף סוונסן, צלם עיתונות -
.בהפגנת אהדה כלפי האנשים שם ומצבם
והוא ממש רצה .שהעולם גם יגלה אהדה למצבם
היו אולי עשרה צלמים
שהתנחלו שם והתחלנו להציף
.את החדשות בתמונות מהמלחמה הזאת
ארבעת אלפים וחמש מאות חיילים - - אמריקנים מתקרבים לליבריה
- הקרבות משתוללים לאחר שהפסקת האש מופרת -
שפיכות הדמים בליבריה - - מגיעה לשגרירות ארה"ב
ילדי האש בג'ונגל יוצאים לקרב - - על דיאטת סמים
- בוש פוקד על החיילים להתפרש בליבריה -
לפתע האו"ם התערב וערך דיונים
.והתחיל לארגן כוח לשמירה על השקט
.זה היה ממש עניין של סיבה ותוצאה
- חיל השלום נוחת בליבריה -
ליברים צוהלים - - מקבלים את פני חיל השלום מניגריה
האם כריס דיבר איתך על הסיבה שלדעתו
?חשוב כל כך לסקר את העימותים האלה
.סיפרתי לו כמה סיפורים בילדות
,והם תמיד אמרו ."אימא, ספרי לנו סיפור על ילדותך"
אינדה הונדרוס - - אמו של כריס
בערבים הייתי מספרת להם .סיפורים על הילדות שלי
.זה היה שונה לגמרי מכאן בארה"ב
ארבעת אלפים מטוסים ...ריסקו את החומה האטלנטית
,כשהמלחמה התחילה, מלחמת העולם השנייה
.היא הזדחלה קרוב יותר ויותר לערים הקטנות
.אז סיפרתי לו כמה סיפורים
,מטוסים הופלו, והם בערו
.והאנשים קפצו החוצה ודברים כאלה
- פלאס הפקות" מציגים" -
- גרג קמפבל -
- כריס הונדרוס -
- ...ב -
- מבצע חשאי -
?מה איתך, כריס, מה מפחיד אותך
.לא כלום
.בטח
.כן
?אבל מה מפחיד אותך באמת
.שום דבר לא מפחיד באמת
,הוא תמיד היה עצמאי מאוד, בעל ביטחון עצמי
.גם כשהיה צעיר מאוד
.ואני לא יודעת
.אולי גנים, אני לא יודעת
ידעת שהוא יהיה
?צלם, נכון? כלומר, היה לך ברור
.כן, הוא תמיד דיבר על זה
,בעלי היה נסער מאוד, ואמרתי לבעלי
,אמרתי, "שתוק, כל מה שהוא רוצה לעשות ,הוא יעשה
".ותניח לו
,זה היה חשוב לי מאוד ואמרתי ,יש לך ההזדמנות"
,יש לך האמצעים ."יש לך כאן הכול, מה שלנו לא היה
.תבינו, גדלתי שם בתוהו ובוהו
.מה שלנו לא היה
."אמרתי, "תשתמש בזה
כריס ואני היינו נחושים בדעתנו להיות עיתונאים
עד שלעתים היינו מנסים לדלג
על מה שלמדנו במכללה .וניסינו פשוט לצאת ולעשות את זה
קמפבל והונדרוס - - צוות כותב/צלם
המשימה הראשונה שלנו יחד
הייתה לסקר את השבעתו .של ביל קלינטון ב-1993
,הוא מתקשר אליי ואומר ."בוא, נסקר את זה לעיתון הסטודנטים"
,הגענו לוושינגטון בלי אישורי עיתונאים
אפילו בלי בגדים מתאימים שיכניסו אותנו
לנשף ההשבעה כדי לסקר את הסיפור
שהיינו צריכים, לכן כריס הצליח לבלף את דרכו
כדי להשיג לנו שני אישורי כניסה
ואני הצלחתי לפרוץ למלתחה של הדוד המת שלי
ולגנוב שתי חולצות
.ומקטורנים ענקיים מדי
אבל בסוף נכנסנו לנשף
,והשגנו את התצלום שהיינו זקוקים לו
.כך שזה הסתדר על הצד הטוב ביותר
- תצלומים מאת כריס הונדרוס -
- מאת הכתב גרג קמפבל -
כריס העסיק אותי כמתמחה .אחרי שסיימתי את לימודי המכללה
.מיד ראיתי, הופתעתי מגילו הצעיר
- טיילר היקס, צלם עיתונות -
.הנה בן גילי
.הוא היה הצלם הראשי בעיתון
.העיתון אולי היה קטן, אבל הוא ניהל שם הכול
,סורקים משטרתיים תמיד פעלו ליד המיטה שלו
הוא רדף אחרי כל מידע חדשותי
.שהיה קיים
הדבר הראשון שצלם צעיר עושה
,זה להביט ב"נשיונל ג'יאוגרפיק" ולומר
."אלוהים, יכולתי לצלם את התצלומים האלה"
.כריס התעקש שהוא יצלם את התצלומים האלה
.ושהוא יבין איך לעשות את זה
לעבור מעבודה בעיתון יומי קטן באמריקה
לכך שאתה יוצא ומסקר מלחמות בין לאומיות
זה צעד די גדול, ואין שום מדריך
.שאומר לך איך לעשות את זה
פשוט למכור הכול ולעבור לקוסובו
,זה צעד די מסוכן .אבל התכוונו לבצע את הזינוק הזה
,כשאתה ממש שאפתן, צעיר, חסר ניסיון
אין לך מושג אמתי באיזו סכנה
אתה מעמיד את עצמך, ושכיח מאוד
לחשוב שדבר לא יקרה לך
.ושאתה צופה ואיך שהוא זה מגן עליך
,אבל כשמתנהל קרב אמתי
זה הדבר היחיד שמלמד אותך
.שזו המשמעות האמתית של שהותך שם
כאן אתה באמת מתחיל לראות
מאיזה חומר קורצו בני האדם
,וראיתי מאיזה חומר קורץ כריס היה ברור שזה לא עמד להיות
המסע האחרון שלו לקוסובו .או לכל מקום אחר מבחינתו
.האמת היא שהוא היה שם שלוש פעמים, כך שמעתי
.אבל ידענו רק על פעם אחת
."הוא אמר, "לא רציתי שתדאגו
.תמיד בטחתי בשיקול הדעת שלו
,כשלא שמעתי ממנו במשך שבועיים-שלושה
.טוב, הוא היה עסוק
- קוסובו -
- ניגריה -
- אנגולה -
- סיירה לאון -
.גטי אימג'ס" רצו להקים סוכנות ידיעות חדשה"
,רצינו לעשות רעש
.רצינו להותיר חותם בזירת החדשות
.הוא הביא איתו רמה גבוהה יותר של צילום
...היא השפיעה על הצלמים האחרים
- "פטריק ויילן, "גטי אימג'ס -
."שעבדו בזמנם עם "גטי
."יכולת לקרוא לזה "אפקט ההונדרוס
"בראשית ימיה של "גטי ,היינו הסוכנות היחידה שעשתה משהו
שניסתה לעשות משהו שונה
ורענן ובהחלט יצירתי יותר
מבחינת פרשנות רחבה יותר של צילום עיתונאי
.ומה שביכולתו להיות
המפתח מבחינתנו בהקמת עסק החדשות שלנו
.היה שרצינו שהצלמים יספרו את הסיפור
וכשדיברנו עם כריס, זה בדיוק
.מה שהוא עשה ומה שהוא ממש רצה לעשות
,ג'ונתן קליין - - "מייסד "גטי אימג'ס
הוא רצה גמישות ואת היכולת
.לספר את הסיפור כפי שראה אותו
ומבחינתו, מהות הסיפור תמיד הייתה
האנשים שמושפעים ע"י העימות
.או האסון, בניגוד לאסון עצמו
.יש לנו חדשות מתפרצות לספר לכם עליהן
מתברר שמטוס התנגש
.במרכז הסחר העולמי כאן בניו יורק
.זה קרה לפני דקות מעטות
בבוקר של 11 בספטמבר, התקשר אליי
."כריס ואמר, "תדליק טלוויזיה
.דאגה רבה
,אתה מוכרח להתפטר היום"
".ולהגיע לניו יורק הלילה
אחזתי בבקבוק תינוק או החלפתי חיתול או משהו
וחשבתי הרבה על האופן
.שבו חיינו התפצלו באותו רגע
לא אשכח שזה היה כמה ימים לאחר 11 בספטמבר
,וכולנו היינו במשרד
,עבדנו שעות מטורפות
.ופתאום אני שומע שהונדרוס במטוס לפקיסטן
"?ופשוט אמרתי, "מה
.לא חשבתי על פקיסטן כלל
הוא היה חצי צעד לפנינו
,מבחינת התקדמות הסיפור הזה
היכן זה יקרה, בדרך כלל
,הוא היה מתקשר בבוקר ואומר
היי, זה מה שאני עושה", במקום לחכות"
.שמישהו ישלח אותו לאיזה מקום
,באמת, בסופו של דבר .הרגע הזה היה ההתחלה, שכריס פשוט נוסע
,דבר לא החזיר אותו במשך העשור הבא
.זה כל מה שעשה, הוא נסע
...משם והלאה, ראיתי את עבודתו ב
,ג'סטין מרימן - - צלם עיתונות
.על השער של כל עיתון בעולם
?יודע מה זה חדשות מתפרצות
,חדשות מתפרצות זה תאונת דרכים ,פצצה מתפוצצת
- גברים בעבודה -
.מטוס מתנגש בבניין
...תצלומים מאותו יום מסוים
.יש להם השפעה רבה, רגש רב
אבל אני חושב שכריס התעניין מאוד .באופן התרחשות הסיפור
?איזו חוכמה אנחנו אמורים להפיק מזה
ונראה לי שכריס הרגיש אחראי .לתת מענה לרבות מהשאלות האלה
- עיראק 2003 -
- הלם ומורא" התחיל" -
- סי-אן-אן: מלחמה צפונית -
- "הפנטגון: ההתחלה של מסע "הלם ומורא -
- בגדד תחת אש -
כשהפלישה החלה
,שכרתי רכב שטח
,וחציתי את הגבול אל עיראק
הכניסה אל בגדד כשהעיר עמדה ליפול
,טימותי פאדק - - צלם עיתונות
.עמדה להיות בעלת חשיבות היסטורית אדירה
.רצית להיות שם כשזה יקרה
ולמעשה, נתקלנו בעוד שני רכבי שטח
"עם זוג עיתונאים מ"ניוזוויק
שגם הם היו נחושים להגיע לבגדד
.לפני כולם
.צילמנו כמה ימים בלי שום בעיה
נסענו בכביש המהיר הראשי שהוביל אל בגדד
שבו נסעה שורה ארוכה
של משוריינים אמריקניים .באורך מאות קילומטרים
,הייתי צריך להזדחל איתם הייתי צריך להישאר מאחור
ולהתקדם לאט לאט, אבל הייתי די נלהב
ונסעתי ביום השלישי של המלחמה
.כמחצית הדרך אל בגדד
,אלה היו אחר צהריים רגועים
,לא קרה כלום פשוט נסענו אחרי שיירה של חיילי נחתים
,ולא היו שום קרבות
.ולא הייתה שום התנגדות
האכזבה היחידה הייתה שיחידת הנחתים
,שנסענו אחריה הופנתה למקום אחר
,אז הייתה שיירת נחתים אחרת
במרחק שניים או שלושה קילומטרים קדימה
,וניסינו לחבור אליהם
משמע לחצות ,את השניים-שלושה קילומטרים בשטח הפקר
.לכאורה, ללא הגנה של שיירה
,כעת נדבר עם כריס הונדרוס
."הצלם הידוע לשמצה של "גטי אימג'ס
.כריס, תגיד לנו על מה אתה חושב
אני חושב שאני בהלם .שנותנים לנו לנסוע עמוק כל כך בלב עיראק
,מצד ימין, אני זוכר ,הייתה תחנת דלק גדולה מאוד
ואני פשוט זוכר ששמעתי ירי
והבטתי לשם, והיו שם בין עשרה ל-15 חיילים עיראקים
.במדים, והם ירו בנו
,הצמיגים מצד ימין התפוצצו לגמרי
.אז נסענו על החישוקים
,ואז נפטרנו מהמכונית, חטפנו מה שיכולנו
והיינו אבודים בשדה בחווה עיראקית .כשהלילה ירד באותו ערב
.זה היה רע
"כריס דיבר בטלפון עם החבר'ה שלו מ"גטי
בניו יורק, שקיבלו עצות ממפקדים מהנחתים
שאמרו להשתופף, לחפור בור
.ולחכות עד הבוקר
חשבתי שזה רעיון ממש גרוע .כי אתה בעצם מטרה נייחת
.היה קשה לשכנע את כריס
.הוא היה נחוש בדעתו להישאר שם
הוא היה בעל חשיבה מצומצמת .שזה מה שבכוונתו לעשות
,ככה זה יפתור את עצמו
.אם נישאר בבור ויצילו אותנו בבוקר
כל הזמן אמרתי, עם עלות השחר
.כולם יוכלו לראות אותך, כולל העיראקים
,הם ימצאו אותך
.הם יעקבו אחרי טביעות הרגליים בחול
נראה לי שזה די שכנע אותו .שזו הייתה החלטה שגויה
,"כשאני אומר לך "לשכנע הייתי צריך לתפוס אותו בצווארון
של החולצה, לנער אותו, וסטרתי לו
.כי הרגשנו שאי אפשר להישאר במדבר
,אתה מוכרח לבוא איתנו" ".ניקח אותך גם אם תתנגד
אז הלכנו בחשכה מוחלטת .לאורך עשרה קילומטרים
נדרשו לנו שש או שבע שעות
.והגענו לאזור שבו הצבא התארגן
זה גם סיים את הנסיעה שלי לבגדד
,כי איבדתי את הטנדר .איבדתי חלק גדול מהציוד שלי
נשארתי עם החיילים שאספו אותנו
במשך כמה ימים אבל
היו להם מסוקים שחזרו כדי למלא דלק
ועליתי לאחד מהם
.עם הזנב בין הרגליים
.נתקענו במדבר במשך שלושה ימים
.השתוללה שם סופת חול
לא היה אפשר לראות כלום, אבל היה אפשר
לראות את צווארון הגולף הלבן הבוהק .של כריס הונדרוס
.כותנה מצרית
.אופייני לכריס כל כך
.הגזמתי בזה
חשבתי שפשוט נסענו
.ברכבי שטח קלים מוגנים מעבר לגבול
.זה בלתי נתפס בעיניי
אני חושב שכריס ואני היינו ממש מטומטמים
.שהכנסנו את עצמנו למצב הזה
,צלמי עיתונות, כדי לשרוד
,אנחנו צריכים מידה של יהירות ,והרגשתי את זה
.אני רואה את זה אצל עמיתיי וגם אצל כריס
.אני בהחלט מרגיש שהוא חש ככה
אמונה אדירה, עליונה, ביכולת שלו
.לשרוד בכל תרחיש
.חוצפה
?מי לא מרגיש ככה לפעמים
,אתה מסקר עשרות עימותים שלל פעמים
,שלל דברים, ודבר לא קורה לך
,או כשדברים כן קורים לך
.אתה מסוגל לנקות את מכנסיך ולעזוב בלי פגע
לכריס בהחלט הייתה סובלנות לסיכונים
.שלי, פשוט אין
.ולא הייתה לי, אני לא יודע .לא נולדתי עם זה
,"הוא היה, אני לא רוצה להשתמש במילה "יהיר
.אבל הייתה בו אופטימיות אדירה
הוא סיים, התכוון לנסוע הביתה
.כדי לנוח קצת ולהתאושש
לכן הסעתי אותו מבגדד אל הגבול הדרומי
וראינו שלט של העיר
.שבה ירו בהם ולעולם לא אשכח את זה
,"הוא הביט בי ואמר, "בוא נעבור בשוק
אני מתערב על הטלפון הלווייני שלי ."שהמצלמות והטלפון הלווייני שלי שם
ומיד האצתי והגעתי למהירות 120
.והעמדתי פנים שלא שמעתי, כריס
- ברוקלין, ניו יורק -
- הסימפוניה, מדריך למאזין -
- רומנים וסיפורת -
- כתיבה ועיתונות -
- ספרייה מודרנית -
- הרוזן ממונטה קריסטו -
- שייקספיר -
- ביקורת על שייקספיר -
,לדעתי הוא היה מתמודד נהדר .אם אפשר לומר זאת
.כי היו לו חיים מלאים כל כך
לא הייתי צריך לדאוג לו
כי ידעתי שהוא תמיד מתקשר עם אנשים
.בדרכים שאפשרו לו לעבד את מה שהוא ראה
כריס הוא טיפוס שרוכש חברים
.ממש מהר והוא אדם פתוח
למעשה, אחד הדברים
שלא ממש הבנתי בכריס
עד שלב מאוחר בקשר שלנו .היה קשת החברים שהיו לו
,בין אם היו מתרגמים, נהגים ,חברים שהוא פגש לאורך הדרך
,זה לא משנה מי הם היו
הוא השקיע המון עבודה
.ואנרגיה כדי להישאר בקשר עם האנשים האלה
.ובאמת הייתה לאיש הזה נוכחות גלובלית
כריס הוא אחד האנשים האלה שבאמת
.גרם לעולם לפתוח את הדלתות אליו
,תמיד היה לו חיוך על הפנים
.הוא היה סקרן מאוד כלפי כל דבר
,הוא פשוט היה כובש אנשים
וכדי להצליח במקצוע הזה
.אתה זקוק ליכולת הזאת
.כריס תמיד התעניין מאוד במערכות יחסים
,הוא היה מטייל בכל העולם ומשקה
.אבל במהותו מטפח מערכות יחסים
הוא היה כזה ולעתים קרובות אתה מרגיש
שכשאתה בסביבות האלה
,ואתה חולק
אני לא רוצה לומר שאתה לוקח אבל אתה חולק
,את הרגעים האלה עם אנשים .אתה זוכה לחזור הביתה אל חייך
ואתה משאיר את האנשים האלה מאחור
.במצבים שלהם, שהם לא יכולים לעזוב
הוא רצה לעשות משהו בנוגע לזה למען אנשים
.ולתת להם הזדמנות שאחרת לא הייתה להם
.גבירותיי ורבותיי, ברוכים הבאים למונרוביה
- ליבריה 2013 -
- מעריכים עשור של שלום בליבריה -
- למי מגיעות מדליות השלום -
- הסנט עוצר שוב את המעבר -
- רפובליקת ליבריה -
.ג'וזף, היי
.טוב לראות אותך
?מה שלומך .אני בסדר-
.יופי. תודה על שנפגשת איתנו
?שניכנס .תודה, כן-
?וואו, אלה רסיסים או כדורים
.אלה רסיסי אר-פי-ג'י ואלה כדורים
.וואו
.הייתי בן 14 כשהתגייסתי למהפכה
,ילדים אחרים היו בני תשע, אחרים בני עשר
,אחרים נולדו במלחמה
.כשהם פקחו את עיניהם, הן נפקחו אל אלימות
.אני עדיין זוכר את אחר הצהריים ההם
.פגשתי חבורת ילדים-חיילים עם כריס הונדרוס
"?אמרתי, "אתה אמיץ
"?הוא אמר, "בטח". "אתה בטוח
."אמרתי, "בוא נלך
הלכתי לצד הנגדי של הגשר .ופוצצתי רקטת אר-פי-ג'י
.לא ראיתי אותו מצלם
.ולא ראיתי אותו אחר כך
"?שאלתי איזה ילד, "איפה האיש הלבן שהיה כאן ."הוא אמר, "הוא הלך
"?אמרתי, "אף אחד לא פגע בו
."הוא אמר, "לא, הוא חזר
מעולם לא התחברתי עם הלוחם הזה
וכשהשתמשו בתצלום הזה בכל העולם
אנשים שאלו אותי ,אם ידעתי את הסיפור שלו או בן כמה היה
האם הוא שרד במלחמה .או משהו כזה, ולא ידעתי
.לא הבנתי איזו השפעה תהיה לתצלום הזה
,אבל עמית, ספנסר פלאט
,נסע לליבריה כעבור חודש-חודשיים
והוא אמר לי שהוא נסע
,באזור וראה את הלוחם ההוא רץ שם
.כך שהוא היה די בטוח שהוא שרד
"?אמרתי, "מניין לך שזה היה הוא
."הוא אמר, "זיהיתי אותו מהתמונה
וגם היו לו ההדפסים מהתמונות של הסופ"ש
של אם-אס-אן-בי-סי .מודבקים על שמשת הטנדר שלו
.הוא היה גאה מאוד בתצלום שלו מהקרב
כעבור כמה שנים, כשחזרתי לסקר
,את הבחירות בליבריה ב-2005
.חשבתי שעליי לאתר אותו
,כשכריס בא לבחירות
,כשאספתי אותו מנמל התעופה
,בפגישה הראשונה בארוחת הערב הוא אמר ".אנחנו מוכרחים לפגוש את ג'וזף"
."הוא אמר, "אני רוצה גם להחזיר לג'וזף
.אחרי המלחמה, לא ידעתי לאן לפנות
,אחת מהתוכניות שלי הייתה להיות שכיר חרב
.להיות פושע
.אז היה לי קשה מאוד
,הדוגמה היא שם. אתה צועד ברחוב בליבריה
,וכל האנשים מהעבר, שנלחמו במלחמה
,אתה רואה אותם ברחוב
,חותכים אנשים, מכייסים ארנקים
.צורכים סמים וכדומה
.לא היה מישהו שבגללו רציתי ללכת בעקבות לבי
- ג'וזף דואו -
.ואז נתקלתי בכריס הונדרוס
?הוא אמר, "מה תרצה לעשות
"?להתגייס לצבא החדש
.אמרתי, "לא אוכל להתגייס שוב
.אני צריך לעשות דברים שונים
.אני צריך לחזור ללימודים
".לדעתי הלימודים יקדמו אותי
.למחרת הוא בא והחזיר אותי לקמפוס
נכנסתי והוא שילם את שכר הלימוד
.ונתן לי כסף לרכוש ספרים ותלבושת אחידה
?איזו השכלה רכשת עד אז
.'עד אז למדתי רק עד כיתה י
."בהתחלה הוא אמר לי, "יהיה לך קשה
,אמרתי, "אני אוהב את האתגר הזה ,זה אתגר טוב
."לא יהיה לי קשה, המצב ישתפר
."הוא אמר, "כן, תצליח. אני מאמין לך
,בעזרת אלוהים, ובעזרתו, חיי השתנו
.והשתלבתי מחדש בחברה
,גם כשהוא נסע לעיראק .זה הדאיג אותי מאוד
אפגניסטן. כל המקומות .שנסע אליהם. זה הדאיג אותי
בכל מקום שהוא נסע אליו .הוא תמיד רצה להיות בחזית
.ואין תמיד לוחם שמגן עליך
,יש שורה
,"כל ההורג נפש אחת כאילו הורג עולם ומלואו"
.אני עושה פרפרזה
.כל המציל נפש אחת כאילו הציל עולם ומלואו
.אני חושב שכריס היה כזה
.הוא טיפח את כל קשריו באותה הצורה
- עיראק 2005 -
.אצטרך שתשוב
.יש כל כך הרבה אנשים כאן בכנסייה
,את לא דואגת?" אמרתי"
,אפילו אם אדאג, אתה מבין"
.דבר לא ישתנה
.לא אוכל לומר לו, תישאר בבית כי אני דואגת
".אי אפשר לעשות את זה
!רגע
!חסל את זה! בהמשך הרחוב, מהר
!חסל את זה
,הדבר היחיד שתמיד אמרתי לו
.אמרתי, "בבקשה, תיזהר
".תצלום לא שווה את החיים שלך
."הוא אמר, "אימא, אל תדאגי. אני נזהר
מרבית האנשים נסעו לעיראק .ב-2003 וזהו, המלחמה הסתיימה
,כריס חזר בכל שנה
.סיור אחרי סיור אחרי סיור
.בימינו יש מעט מאוד עיתונאים בעיראק
.וזה נשגב מבינתי
.אני מבין ברמה מסוימת שזה מסוכן ביותר
.מצד שני, זה סיפור מכריע וחשוב
.זה הסיפור הזר של זמננו
.הוא התמסר לכך שיספר את הסיפור הזה
,והוא היה הולך כשבחוץ היו 49 מעלות
.הוא היה הולך כשאף אחד אחר כבר לא רצה ללכת
,למעשה, מבחינה פסיכולוגית ,הוא ניסה להבין את הסיפור הזה
,הוא היה חודר דרך גדר התיל
,אפשר היה לראות שהוא מתקרב יותר ויותר
ואז, משום מקום, הוא צילם תמונה
או סדרה של תמונות .שהפכו לתצלומים מגדירים של האירוע
,רציתי להגיע למרכז, למוסול
,הצקתי לו והם אמרו
."נשלח אותך לתל עפר"
?ואמרתי, "מה זה לעזאזל תל עפר ."לא שמעתי על זה
והם אמרו, "יש לנו משימה ממש חשובה
."שמתרחשת שם ואתה ממש תאהב אותה
,בדרך כלל כשהם אומרים את זה .יהיה ממש משעמם
,הטיסו אותי לתל עפר .איזה בסיס מאובק באמצע שום מקום
,הלכתי אל מפקד היחידה
,ומפקד היחידה אמר ,"זה העיתונאי שיתלווה אלינו היום"
."ואמרתי, "נהדר
,תמיד תדרכתי את העיתונאים
."תעשה לי טובה, תעשה מה שאני אומר לך"
,נגד במיל' בראד המונד - - מחלקת אפאצ'י
אם לא תעשה מה שאומר לך"
".לא אוכל להשאיר אותך בחיים
,התגובה של כריס הייתה, "טוב
."התצלומים שלי הם העדיפות העליונה מבחינתי
."אמרתי, "בסדר, בגללך יירו בי
.אבל חיבבתי את הבחור
,הצטרפתי ליחידה שנראתה לי טובה
.מחלקת האפאצ'י
,בכל מקרה, הם היו די ידידותיים לתקשורת
.יצאנו לסיור אחר הצהריים
,הרחובות היו ריקים
.היה שם עוצר, העיר הייתה מתוחה
אבל מכונית צצה באופק
.והתחילה להתקרב אליהם
,והם, חיילים בעיראק ,לא נותנים למכוניות להתקרב אליהם
כלומר, הם פשוט לא נותנים לזה לקרות
.בשל פחד מפצצות וכל מיני
כריס ואני עמדנו שם
וראיתי את כריס מצלם לימיני
,ושמענו רעם של מנוע
?וחשבתי, מה לעזאזל קורה
.ידענו שמשהו עומד לקרות
.פשוט ידענו את זה
.ירינו שתי יריות אזהרה
זה ירייה אחת יותר מתמיד
.והם האיצו
,מפקד המחלקה אמר, "עצרו את המכונית
."שמישהו יעצור את המכונית
.אז הם פתחו באש
והיו שם 20 חבר'ה
.שלחצו על ההדק בשיא המהירות
ירינו 18, 20 כדורים מכל רובה
.לתוך הרכב לפני שצעקו להפסיק לירות
.המון תחמושת
זמן קצר לאחר מכן אני שומע קולות של ילדים
.כשהם עצרו את המכונית, וידעתי שזו משפחה
,הדלתות האחוריות נפתחו ,וילדים פשוט נפלו מהמכונית
.בזה אחר זה, היו שם שישה
,וההורים ישבו מלפנים
.הם היו מחוררים מכדורים, נהרגו על המקום
.ואמרתי, "אלוהים
"?מה עשינו
ראיתי פנים של ילדה קטנה .ופניה היו מכוסים בדם
.זו הייתה יכולה להיות בתי
,הילדים מאחור היו בסדר, באורח נס
.חוץ מאחד מהם, שנורה בבטן
.כריס היה שם, הוא ראה את זה
הוא היה רגוע מספיק כדי לצלם
והוא התעקש שהתמונות יפורסמו
.אף שהצבא לא התלהב
הרס"ן ביקש שאחכה עם התצלומים
במשך כמה ימים ואמר, "נעריך מאוד
אם תחכה עם השליחה שלהם
."עד שנסיים את החקירה שלנו
ואמרתי, "אצטרך לדבר עם הבוס שלי
,אבל אנחנו רוצים לעבוד איתכם, רס"ן
.נראה לי שנוכל לעשות דבר כזה
."אברר, אבל יהיה בסדר
.שוב, אני מדבר באופן אגבי, רגוע מאוד
,ואז יצאתי ממשרדו
,רצתי לקרונוע שלי ,חיברתי את הטלפון הלווייני שלי
לקחתי את כל התצלומים והבטתי בהם
ואמרתי, "ווהו", לא האמנתי כמה
.מידע היה שם, כאילו התצלומים כן יצאו
צריך להעביר אותם לניו יורק"
."לפני שמשהו יקרה
יש להם היכולת לחסום את כל התקשורת מהבסיס
.כולל הטלפון הלווייני שלי
,ואמרתי,"בסדר, שלח אותם
"...שלח אותם מהר. שלח, שלח, שלח
אז שלחתי 20 תצלומים
.ואז נשמתי לרווחה כי שלחתי אותם
.כיביתי את הטלפון הלווייני, את המחשב
- רייס סופגת ביקורת בגלל עיראק -
ילדה עיראקית מאבדת את הוריה - - בירי בנקודת ביקורת
.ההשפעה של התצלומים בתל עפר הייתה מידית
היו דיווחים במהלך המלחמה
של דברים כאלה שקרו, אבל לא היו
.ראיות חזותיות
התצלומים הציפו בעיה
.שאולי הייתה מטושטשת, וכעת התחדדה
- ...פני הייאוש -
.זה פורסם ברחבי העולם בלי סוף
.ואז, לאחר מכן, כריס סולק מהיחידה
,פרסמתי ספר על עיראק .עיראק הייתה המלחמה שלי
ביליתי שם במשך שנים .ובאמת סיקרתי את המלחמה
ולדעתי התצלום שבאמת נגע בציבור באמריקה
מתוך העימות כולו הוא .התצלום של כריס מתל עפר
משהו שכריס אמר על התצלומים מתל עפר
היה שזה היה משהו שכל הזמן קרה בעיראק
.והוא במקרה היה שם כשזה קרה
,והתמונות מתל עפר, שוב
,זה פשוט צומת דרכים
.וכשזה נגמר, כולם השתנו
אני מאמין שזה היה אירוע טראומתי ביותר בשביל כריס
וסביר להניח שזאת הסיבה
שהובילה לכך שהוא בדק וגילה מעורבות
.עם ילד שבא הנה לטיפול
- רקאן חסן -
,הילד שנורה, הוא בסוף
.על בסיס התצלומים, הוטס לבוסטון לטיפול
,הוא עשה הרבה מזה לבד
,כדי להבין איך להביא את רקאן לארה"ב
.זה צעד קשה מאוד באמצע מלחמה
אזרח עיראקי בא לקבל טיפול בפצעיו .במדינה הזאת
,כשיש לך הקשר הזה
,אין לך הקשר הזה עם כולם
אבל ברור שלכריס היה הקשר עם האנשים האלה
...והוא העלה אותם לבימה העולמית
,ג'ו ריידל - - צלם עיתונות
,ולדעתי הוא גם ניסה להגן עליהם
.לוודא שהם בסדר
רבים מאיתנו פשוט רצים דרך חייהם של אנשים
,ומצלמים, ולפעמים אנו מתפרסמים בזכות זה
.לעומת נושא התצלום
.ולדעתי הוא רצה לוודא שהם בסדר
כריס, התפרסמת בזכות הסדרה המדהימה
של תצלומים מתל עפר
,שמתארים ילדה קטנה
התמונה המפורסמת ביותר .של הילדה הקטנה ליד מגפיים של חייל
,כן, מתברר ששמה הוא סמארה, סמארה חסן
.והיא הייתה בת חמש בתצלום
לדעתי התצלום עורר תהודה גם משום
.שיש בו תחושת ריקנות
,הילדה המסכנה, שכעת היא לבדה בעולם .עומדת שם בחשכה
כריס לא אהב לדבר על הפרטים
.של עבודתו כשהוא סיקר עימותים
הוא העדיף, למשל, לדבר על המוזיקה שלו
.או על הרומן האחרון שהוא קרא
אני בטוח שהרבה אנשים היו אומרים ,את זה על כריס
אבל הוא היה מסוגל ללכת אל המקומות שהוא הלך אליהם
ולעשות את העבודה שהוא עשה
.ועדיין לחזור ועדיין להתקיים באופן שפוי
,הוא היה מודע למחיר המלחמה יותר מכולם
.אבל לא שמעתי אותו מדבר על זה
.אם כבר, הוא הקל בזה ראש
היינו מדברים על דברים ,והוא היה אומר, "היי, אתה יודע
,ככה זה", ובום, היה עובר לנושא אחר"
,והיית חושב
.לא ניהלנו את השיחה שחשבתי שננהל
כריס ואני היינו מדברים במשך שעות .ואף פעם לא היינו מדברים על צילום
.כריס דיבר על רעיונות
במובן מסוים, זה הכוח של מהותו .והכוח של העבודה שלו
כאילו, המצלמה היא פשוט המשך .של הנפש ושל האינטלקט שלו
הוא באמת עודד אותי להתבונן יותר פנימה
.אבל גם להיות מודע יותר לעולם סביבי
,זה היה מאומץ ,הבחינו בזה בעבודה שלו
,אבל כלפי חוץ .הוא לא ייחס לעצמו חשיבות יתר
היה בו שילוב מושלם של עוצמה ושל קלות ראש
,משום שיש פה משימה גדולה יותר .והיינו צריכים להמשיך להתמקד בזה
,יש לי קריירה לפניי ,אני לא יכול לתת לזה להרוג אותי
לא אוכל לצאת מזה מתוסבך כל כך
.שלא אוכל לעבוד מהשלב הזה והלאה
,אף שמערער לחזור, לנסוע ולחזור
...אני עושה את המרב
לחיות פה חיים רגילים .ולהשאיר את עיראק בעיראק
.לא אתן לעיראק לנצח אותי
.לא אעשה את זה
- בגדד 2005 -
,אני עושה את זה כבר זמן מה ושוב, אחת הסיבות
שבזכותן שרדתי עד כה
היא שאני שומר על רמה מסוימת .של מרחק ושפיות מכל התהליך
.מבחינתי, זה מה שכיף בעיראק
,העיתונאים כולם משתכנים במלון הזה
.ואנחנו עורכים מסיבות
.הנה ג'ו ריידל
"הפנטהאוז במלון "אל חמרה
היה מקום ממש נחמד לחזור אליו
.אחרי שהיית בשטח
.לא פנטהאוז מפואר, אבל זה היה פנטהאוז נחמד
.גטי אימג'ס" עובדים קשה"
.כולם הכירו את כריס הונדרוס .הוא היה שם מאז ומתמיד
.הכירו את העבודה שלו
!קבבים! עוף
.הונדרוס !הונדרוס-
.כל הזמן בילינו יחד
,בין אם אכלנו יחד ארוחת ערב
,שיחקנו יחד פוקר פעם בשבוע, לעתים
.וכריס נכח בכל הערבים ההם
כריס הקלאסי אמר לי, "טוב, אתה צריך לבוא
."'בהמשך לדירה של 'גטי אימג'ס
.זה היה כאילו חזרנו לניו יורק או משהו
.זה מתאר את כריס היטב
לכל מקום שהוא הלך
.הוא היה מביא תחושה של נורמליות, לדעתי
.מאסטרו
,כריס התקשר אליי ואמר, "היי, אתה יודע
שכנעתי את הכנרית הראשית של סימפוניית פיטסבורג
,"לנגן את שאקון של באך
שזאת היצירה הכי חשובה שנכתבה אי פעם לכלי נגינה
.בהיסטוריה של המוזיקה... לכאורה
וכריס הציג מצגת שקפים של שבע שנים של עבודתו בעיראק
.שתוזמנה בהתאמה מושלמת עם המוזיקה
לא תוכל לומר לי .שכריס לא סבל מסיוטים בגלל זה
.אני מריח את מה שהרחתי באותו לילה
?...דם, מוחות, כלומר, אי פעם הרחת
.אי אפשר לשכוח את זה
אנשים אחרים חזרו והם התקבלו
.בחיבוקים וכל מיני, כלומר, לא אני
.לא הצלחתי להזדהות
.כל חבריי עזבו
?עם מי עוד יכולתי להזדהות
,אמרתי, "בואו ניצור קשר עם כריס ."נראה מה שלומו
.והוא בא
.הוא בא בשיא המהירות
...כריס ואני היינו די
...אפילו לא ידענו מה נעשה
קמפבל והונדרוס מראיינים את המונד - - "'ל"פרי מאץ
,עם זה, אם בכלל, אז פשוט
.פטפטנו על כל מיני דברים
- קולו של גרג קמפבל -
...כנראה לא רלוונטי ש
,לא אמרת שאחד הסגנים שלך אמר "?חסל את המכונית הזאת"
...או שסרן סיבולט אמר
- קולו של בראד האמונד -
.הסרן אמר ".עצור את המכונית"-
?נראה לך שהיית היחיד שירה בנוסע
.אני מרגיש אחראי למרבית הפציעות
.אני מרגיש שהרגתי את האישה ההרה
.אני מרגיש את זה
.אני מרגיש שפצעתי את רקאן חסן
...אני מרגיש את זה, ובכן זה מה שעושה את
אבל אתה לא יודע בוודאות
.שהכדור שלך הוא היחיד שפגע במקרה הזה ברעיה
- קולו של כריס הונדרוס -
.זה החשד שלך, אבל המון אנשים ירו
.אתה לא יודע בוודאות
בכל פעם שאני הולך ומביט בתצלומים של כריס
.אני מוכרח לראות את הצילומים האלה
.אף שאני יודע שאסבול מסיוטים
.אני סובל מסיוטים בכל לילה
זה היה רע כל כך .שהייתי רואה את רקאן הולך ברחוב
?עקבת אחרי מה שקרה לו לאחר מכן
,כן, הוא הגיע למסצ'וסטס, לדעתי
.עבר ניתוח, ועכשיו הוא יכול ללכת
- מלחמתו של רקאן -
...נראה ש
.האמת היא שהוא נהרג באיזו תקרית במוסול
?מי, מה, רקאן
הייתה איזו מתקפת מורדים על הבית שלהם
.ורקאן נהרג בקיץ האחרון
.חשבתי ששמעת על זה כי גם את זה פרסמתי
.לא
זה פשוט, הם לא היו המטרה
?או משהו מוזר כזה, נכון
.נראה שהם כן היו המטרה
?באמת
.כן, זאת הייתה הפתעה גדולה מאוד
.לא ידעתי
.ובגלל מה שעשינו הוא מת
...אז
.רציתי להתנצל
.לא משנה כמה פעמים אתה אומר שאתה מצטער
.סליחה
אם תהיה לנו הזדמנות לפגוש את סמארה
?ואת משפחתה, תרצה שנעביר את המסר הזה
.בטח
.כן, בטח
- עיראק 2014 -
,עקב הפציעות של רנקן מאותו לילה
.לקחתי אותו לטיפול בבסיס חיה"א האמריקני
.מורדים תפסו אותי
.בדרך לבסיס חיה"א האמריקני
.דאעש תפסו אותו
הניחו אותם .על החזה של רקאן ואמרו, זה בשבילו
.(כ-180 דולר)
.הם אמרו לי, אל תתעסק עם האמריקנים
.אל תמשיך לנסוע לשם, אנחנו נשלם לך .תשיג לו טיפול כאן
.אבל בחרתי לנסוע ולהתעלם ממה שהם אמרו
.אחרי כן הם פוצצו את הבית שלי
.רקאן היה בפנים
- הבית של נאתיר אחרי ההפצצה -
...מעולם לא שאלתי את כריס אם הוא
.התחרט על המעורבות שלו
.כן, כלומר, זאת שאלה לכריס
.כולנו מקבלים החלטות
.כולנו חשים חמלה בדרכים שונות
.ברור שלפעמים התוצאות הן מעבר לשליטתנו
והיו המון דיונים
.אם עיתונאים אמורים לעשות את זה או לא
כן, נראה לי שהאנשים היחידים שאולי יפקפקו בכך
.הם האנשים שלא היו שם
קשה להפנות את הגב לילדה קטנה
.שיושבת בתוך הדם של קרוביה
.אנחנו בני אדם, לא מכונות
כשאתה מדבר על כך שמלחמה .היא גיהינום, זאת הכוונה
.לא מדובר רק בדברים משדה הקרב
כשכל מדינה אומרת שהיא יוצאת למלחמה
אלה הם הדברים שאפשר לצפות להם
.משום שאלה הם הדברים שקורים במלחמה
.שלום, סמארה
היא מבינה שהחבר שלי היה
?הצלם שצילם אותה
- סמארה חסן -
.כולם מכירים את הסיפור שלי וראו את תצלומיי
אבל איש לא עוזר לי בכל
,כשראיתי שדאעש נכנסים למוסול
.אמרתי שצריך לעזוב
,כי כשאני רואה שאנשים מתים
.אני נזכרת בהוריי ובסיפור שלהם
.אני נזכרת
.לא הייתי כזאת קטנה. הייתי בגודל הזה
.אני מבינה הכול
.ראיתי את זה במו עיניי
.זה השפיע עליי פסיכולוגית
.זה לא יוצא לי מהראש
,אני שומעת צרחות
.וקול ירי
.אני רואה את הוריי כשאני עוצמת עיניים
.אני תמיד חושבת על זה ובוכה
.ושואלת למה הוריי לא איתי
.אילו הוריי היו בחיים, חיי היו טובים יותר
,אחד החיילים שהיה מעורב בירי במכונית
הוא רצה לומר לך ולמשפחה שלך
.שהוא מצטער על מה שקרה
.איש לא אמר לנו שהוא מצטער
?מה זה עוזר לנו שהוא מצטער
.הם אינם
?זה שהוא מצטער יחזיר אותם
.זה לא
.זהו זה, זה נעשה
.לעולם לא אסלח לו
.אשאיר את זה לאל. אלוהים יעניש אותו
,אילו עמד מולי
.הייתי רוצה לשתות את דמו .גם אז לא הייתי באה על סיפוקי
אתה תמיד חושב שזה קשה הרבה יותר
,לצלמים כשאנחנו נכנסים לתחום הזה
,אנחנו לא רוצים לדבר על אובייקטיביות
.אבל בהחלט על איזון
,כתב יכול להיכנס למצב ולומר
."תמיד אוכל לראיין את שני הצדדים"
.בתצלום, אין דרך לאזן את התצלום
?אתה חושב על זה
,ודאי. תצלומים פרטניים, כמובן .הם דבר קשה לאיזון באותה הדרך
,מצד שני, אני חושב שבאופן כללי
מבחינת כל העבודה, אפשר להשיג
.איזון כזה, הוגנות כזאת
,לדעתי בעבודה שלי, בעיראק שסיקרתי
הייתי שם עם חיילי ארה"ב .במשך חודשים ארוכים
.הייתי עם עיראקים בבתים שלהם
ניסיתי לסקר כל חלק מהסיפור הזה
,ונראה לי שאם מביטים בעבודה שלי כשלם
.רואים את רב-הממדיות שלה
איך אתה משיג את התצלומים הנפלאים האלה
והולך למקומות המדהימים האלה
?שבהם אתה מפנים לעומק את החוויה האנושית
תמיד קיבלתי ממנו שיחות טלפון
והשיחות שהיו בינינו בדרך כלל
,התנהלו כשכריס נמצא על פסגה של הר
.בצד השני של העולם, בודד
,הוא סבב את העולם, שוטט בחוצות
.היה צלם עימות נאה, רהוט ביותר
סביר להניח שנשים רבות דמיינו את זה
,כמו שמציגים את זה בסרטים
.אבל אלה חיים קשים
?קשה לנהל מערכת יחסים בתחום שלך
.ברור שזה קשה כי אנחנו נוסעים המון
,כשאני נוסע לעיראק ,זה בדרך כלל לשישה שבועות
...ואני נוסע אחת ל
פעמיים או שלוש פעמים בשנה .מאז תחילת המלחמה
.מצד שני, נראה לי שזה לא בלתי אפשרי
יש הרבה אנשים בעלי עבודות תובעניות
ומבחינתי, לתחזק קשר
זאת החלטה אישית שכוללת הרבה היבטים
.וזה רק אחד מהם
,תמיד נדנדתי לו
,"אמרתי, "כריס, אתה מזדקן, ותאמין לי
"?כי אמרתי, "כשאתה לבד, זה דפוק, בסדר
."והוא אמר, "כן, אימא, אל תדאגי
לא היו לי הרבה ציפיות .כשהכרתי אותו. זה היה דרך חבר שלי
.הוא היה שקט כשפגשתי אותו בראשונה
נפגשנו הרבה לארוחות צהריים .ולהרבה פגישות ראשונות
כריסטינה פיאיאה - - ארוסתו של כריס
.ואז לפתע, פשוט מצאנו את דרכנו
,כשכריס פגש את כריסטינה, ארוסתו
לדעתי הוא מצא את הפתח אל שארית חייו
וזה היה המסלול שהוא חיפש
בדרך מסוימת כדי להצדיק את שינוי המהירות
או שינוי הקצב .של דרכו המקצועית
נמשכנו מאוד זה לזה כי רצינו משפחה
ולחיות בחו"ל
.ורצינו חיים מסקרנים ומרגשים בעולם
לדעתי הוא חווה עשר שנים
.של פספוס ההילוכים במובנים רבים
הוא השתוקק לקשר עמוק עם מישהי
.ולדעתי הוא באמת מצא את זה עם כריסטינה
.הוא שמח מאוד שהוא הגיע למקום הזה
היה לי רקע של עבודה עם אנשים
,שעבדו באזורי עימות
תמיד הייתה תחושה של מודעות לסיכון
ומה מעורב בעניין, אבל אני מאמינה בכל לבי
,בעבודה שצלמי עיתונות עושים
והשלמתי עם זה שהוא נוסע
,ותמיד הרגשנו מחוברים בדרכים אחרות .כלל לא הרגשתי שזאת הקרבה
התסכול מהאבטלה בקרב צעירי תוניסיה .הוא שהתחיל את כל זה
היום, אלפי אנשים יצאו לרחובות
.ודרשו שינוי באלג'יריה
- חוסר שקט בעולם המוסלמי -
כך הביאו את תלונותיהם .אל תשומת לבו של העולם
.המתח הגיע לשיאו בסוריה
זכור לי שהטלוויזיה שלו פעלה
.ומצרים התחילה "להתבשל" במשך כמה ימים
והוא צעד הלוך ושוב
ואמר, "אני צריך ללכת, אדבר עם הבוס שלי
."ואנסה להגיע לשם כי זה יהיה גדול
- מצרים 2011 -
ובהחלט, כעבור יומיים הוא היה שם
.והוא צדק, זה היה גדול
אפילו בזמן שהממשל התעקש
שעיתונאים מוזמנים לדווח ,בחופשיות במצרים
,בסוף השבוע שעבר
כעת למדנו מהוועדה הבין לאומית להגנה על עיתונאים
שעשרים ושישה עיתונאים נעצרו
.מאז סוף השבוע האחרון, מאז יום שישי
שבעים ואחד מאז תחילה ההפגנות .ואלה רק העיתונאים שהצליחו לספור
ראיינתי את כריס לספר שלי על עיראק
והוא דיבר במיוחד על תפקידה המשתנה של התקשורת
,ואמר, "לפני עשר, 15 שנה
התקשורת המערבית הייתה משהו שחיזרו אחריו והזדקקו לו, והיום
.לכל אחד יש אגף תעמולה משלו
הם מעבירים מסר משלהם
ועיתונאי מערבי שבודק שם עובדות ".פשוט מפריע
- פייסבוק -
השינוי הבסיסי הראשי הוא
שאם יש לך תעודה של התקשורת או כתוב "מדיה" או תקשורת
,על הרכב או על המעיל או משהו
.היית בטוח אלא אם אירעה תאונה
.לא היית מטרה
.עכשיו זה סיפור שונה לגמרי
,ברחובות בנגזי, לוב"
כוחות מתבצרים שמתנגדים לכוחות לוביים
".הנאמנים למועמר קדאפי, מגנים על מנהיגם
,העיר בנגזי, כעת לב ההתקוממות"
".סגורה לכניסת תקשורת זרה
לוב היא כמו חור שחור .שקשה מאוד להציץ לתוכו
- דניאל המהמדיג'ן, אוטווה -
חצינו את הגבול לתוך מדינה שהייתה סגורה מפני העולם במשך 42 שנים
.והיינו שם באופן לא חוקי לטענת הממשל
,כאן לא קהיר או תוניסיה ,שם אתה מצלם הפגנות ברחוב
,אלה כלי נשק סופניים וקטלניים .ומלחמה היא לא בדיחה
.וכשהגעתי ללוב, ידעתי שזה יהיה רע
.והמצב הידרדר במהירות
,אף פעם לא ידעת מאיפה יגיעו הרעים
,מתי, באיזו מהירות הדברים ישתנו
באיזו מהירות עיירה או כפר או עיר
יחליפו ידיים ויעברו ממצב די בטוח
לכך שיעברו לשליטה של הצד היריב
.וזה מה שחוויתי כשנשביתי באג'דביה
ניו יורק טיימס" מוסר שארבעה מעיתונאיו"
.שמסקרים את ההתקוממות בלוב נעדרים
.רגע אחד אתה בסדר, וברגע הבא, לא
"ואני וכמה חבר'ה מ"ניו יורק טיימס
חטפנו מכות .והועברנו לשלל בתי כלא במדבר הלובי
.ידעתי שטיילר נשבה
.לא ידעתי מה קרה להם בשלב ההוא
שמענו שהיו פליטים מחוץ לעיר
.שם התרחשו קרבות רבים
.אז רצינו לדווח עליהם
נזהרנו מאוד ווידאנו
שהדיווח שלנו על הפליטים
.יהיה משהו שנוכל לעשות באופן בטוח
?אתה בטוח שזה מאחורי קווי החזית
אין כל ספק שניתקל בכוחות של קדאפי
.ואנחנו משוכנעים שזה בטוח
...ו
...אנחנו
נתקלנו ישירות בחזית
...של מועמר קדאפי
.בצבא שלו
,צלם הסטילס, ג'ו ריידל
.נעלם ביום שבת שעה שסיקר את העימות בלוב
הם נעצרו באיומי נשק .על ידי כוחותיו של קדאפי
:הקרב על לוב - - יומן חזותי מראה חייל צעיר במלחמה
לקחו אותנו לאזור מעצר .שהיה במרחק נסיעה של 12 שעות
הדבר הראשון שראינו כשהוציאו אותנו מהמשאיות
.היו 12 איש שעמדו ושקים על ראשיהם
ואז לאנשים של קדאפי .היו מסכות של חדר ניתוח על הפנים
.זה היה מראה די מלחיץ
הם הכריחו אותנו להרים את הציוד שלנו
,וכשחיטטנו בערמות של ציוד
היה להם... גם היה להם הציוד ."של "ניו יורק טיימס
אני חושב שראיתי את השם של טיילר ,"על תיק "ניו יורק טיימס
,אז ידענו שהם היו איפה שהיינו
פשוט לא ידענו אם הם יצאו בחיים .או לא בשלב הזה
?כמה זמן הוחזקתם שם
.ארבעה ימים
.כן, אני בסדר, יצאתי משם
.אחרים לא
הנהג שלי נהרג כשניסו לתפוס אותנו
.וקשה לעכל את זה
מי זה שהכדור עף לידו ?ומי זה שנפגע ממנו ולמה
הם לא הרגו אותנו
אבל הם בהחלט גרמו לי .התעללות פסיכולוגית
,זה נגמר בכך שהם אמרו לי
...הם החטיפו לי אגרופים ואמרו לי שאני
.שאחזור הביתה בארון
.זה משהו שקשה להתמודד איתו
הצלחנו להביא לשחרורו אחרי תקופה איומה
וכריס אמר, "הוא לא יכול לצאת .בלי שמישהו יקבל את פניו
הוא יצטרך חיבוק אחרי זה
.והוא יצטרך חיבוק מאחד מחבריו ועמיתיו
."אז אני אלך לשם
.אז הוא הלך
.זה כמו לראות את אחיך
.יהיה בסדר
,אנחנו מנסים שלא לחשוב על זה
אבל כולנו יודעים שדבר כזה יכול לקרות
ושמהות המקצוע
היא סיכון וסכנה, ואנחנו מנסים שלא לדבר על זה יותר מדי
,אבל נראה לי שכשזה קורה
כשמשהו רע קורה לחבר
,בקהילת צלמי העיתונות הבין לאומית
.כולם מנסים להתנדב ולעזור ולתמוך בו
?מתי גילית שכריס ייסע ללוב
?ידעתי שמישהו ייסע, אתה יודע
.כלומר, הוא החליף אותי
ניהלנו שיחה ארוכה במשרד שלי
,עם שניהם, עם כריס ועם ג'ו
,בחדר הסמוך, וזה היה כאילו
.זאת ודאי אזהרה
.לא, זה הסיפור הגדול
."הוא התקשר אליי ואמר, "החלטתי לנסוע ללוב
,ונוכח השיחות שניהלנו
,זכור לי ששאלתי אותו
?למה אתה נוסע ללוב? בחייך". אתה יודע"
,בדיוק דיברנו על החתונה שלך"
"?למה אתה צריך להיות שם
,זכור לי שאמרתי לו
,נמאס לי לראות רובי איי-קיי-47 במדבר"
,ואם זה כבר לא מזיז לי
?לכמה אנשים זה כבר לא מזיז
".וזה כבר לא מרגש אף אחד
כעבור כמה שבועות אני רואה את העמוד הראשי
"של "וושינגטון פוסט .בוקר אחד על המחשב שלי
,ושלחתי לו בפייסבוק הודעה קצרה
אחי, זאת התמונה הכי טובה של איי-קיי-47"
".במדבר, שראיתי מימיי
.כאן כריס הונדרוס. אני נמצא כרגע בלוב"
תוכלי להשאיר לי הודעה כאן "...או לשלוח לי דוא"ל
"?קיבלתי מסרון מכריס שאמר לוב
- לוב 2011 -
זה לא היה יוצא דופן כי הוא תמיד ניסה
לשכנע אותי לבוא לבגדד או לאפגניסטן
או לכל מקום .שהיה בו סיפור כדי שנוכל לדווח יחד
.תמיד סירבתי
והיה לי כל תירוץ
שהשתמשתי בו בעבר כדי להשתמש בו שוב
.והרעיון לא לבוא לא עבר לי בראש
היינו בשטח ששלטו בו המורדים בבנגזי
.וזה די המערב הפרוע שם
את הימים שלנו בילינו בנסיעה מהביטחון היחסי של המלון שלנו
.אל החזית של העימות
.וזו הייתה נסיעה של שעה וחצי-שעתיים
אחד הדברים הכי נפלאים בכריס .היה היכולת לעודד אותך קצת
זכור לי שיום אחד נסענו במכונית
,והתקדמנו אל... אלוהים יודע מה אל החזית, שם אנשים נהרגו באותו יום
,וכריס שאל את כולם במכונית
"?איך מזמינים פרחים לחתונה"
זה הזכיר לנו שחיים אחרים
.חיכו לו כשהמשימה הזאת תסתיים
וזו גם הייתה דרך אחרת בשביל כולנו .לשכוח ממה שחיכה לנו
!אללהו אכבר
.לומר שהחזית משתנה זה ממש בלשון המעטה
,הנה אנחנו שוב בשערי אג'דביה
שכעת נהפכה לחזית ההגנתית
.למורדים במזרח לוב
- כוחות קדאפי מרחיקים את המורדים -
.הילדים האלה משחקים במלחמה
.זה מסוכן להם ולנו
,אם חושבים על זה, זה כאילו
,אם אתה מתעלם מכל המסביב
,אלה משקיפים מהצד, נערים מתבגרים
,אין להם נשק .הם לא מעמידים פנים שיש להם נשק
,אנחנו בעצם עומדים פה, אם מביטים בזה
.ברור שעם שלוש או ארבע משאיות משוריינות
אנחנו עומדים עם שלוש או ארבע משאיות
שיש להן כלי נשק
,מול צבא לוב, שיש לו מרגמות
.ממוכן וחמוש באלוהים יודע כמה כלי נשק
מה ששמעתי זה שזו הייתה שעת החובבנים
שם, והיו כל מיני צלמים צעירים
שהתרוצצו עם טלפונים ניידים וכל מיני דברים
.וזה הדאיג אותי מאוד
ידעתי שכריס וטים נסעו יחד
...מה שכמובן שיפר לי את ההרגשה
טים התרינגטון - - קולנוען וצלם עיתונות
משום שאחד הדברים הכי מסוכנים שיש
זה להיכנס למצב של קרב עם אנשים לא מנוסים
שאין להם הכשרה רפואית
.ושאולי יאבדו עשתונות
יש דור צעיר של עיתונאים שהולך אחריו
והולך אחריו בקהיר ,ורואים את התמונות בפייסבוק
.הוא מוקף בכל מיני אנשים
.אני לא יודע, הפריע לי שהוא לא עבד לבד
.יותר מדי אנשים סביבך זו הסחת דעת
.צילום זה מקצוע בודד, וכך זה אמור להיות
.יש סיבה לכך
ואתה אמור להיות מחובר לרגשות שלך
.ולסביבה שלך ולמה שקורה
!אללהו אכבר !אללהו אכבר-
.מוכנים לכך שיחזירו אש
.קדימה, כריס
.עם המדריך שלנו. נהדר
!חכה
?איפה ניקול
,הצלמים הוותיקים יותר
,הם רואים צעיר שמנסה להיכנס לתחום
,הם אולי יעזרו פה ושם
ניקול טונג - - צלמת עיתונות
אבל הם לא ינסו לאמץ אותך
.או לדאוג לך כפי שכריס דאג
הוא באמת רצה לוודא שהצלמים והעיתונאים הצעירים יותר
.יישארו יחד ויהיו מוגנים
הם הרגישו במידת מה אחראים לנו
וזה דבר שבאמת הייתי אסירת תודה עליו
.וגם הרגשתי שיהיה בסדר
?כדאי שנצא .כן, נשמע די מסוכן-
?מה דעתך
.למרבה הצער נשמע שזו הדרך שלנו
.נראה לי שאנחנו בסדר
,כריס תמיד חישב מחדש היכן עמד
,התהלך סביב ,יכולת לראות את הגלגלים מסתובבים
,הוא כל הזמן עשה פריימינג
.יכולת לראות את עיניו זזות בפריים
.הוא לא התערער
.הוא היה מודע מאוד לדברים שיכלו להשתבש
.הוא כל הזמן ערך חישובים בראש
,וראיתי איך הוא התפתח והתבגר כצלם
והיה במיטבו
.בימים האחרונים שהיינו יחד
.הם פשוט מפגיזים זה את זה
.כן
.אבל זה כבר נרגע, נראה לי שנסתלק מפה
.יש לנו כ-45 דקות עד למקום בטוח
.אולי נוכל לנסוע אחרי אמבולנס
,תישאר מאחוריו, תאט
.הוא יאט
.בסדר
.להתראות. להתראות
.נצא מפה, אין בעיה
לא בטוח לחלוטין
...שדבר כזה לא יקרה
ראיתי את כריס באחרונה ,ביום רביעי, 13 באפריל
.במבואה של המלון בבנגזי
,מילותיו האחרונות של כריס אליי היו ."הוצאנו אותך מפה ללא פגע"
...אפילו באותו יום עם
הלוואי שהייתי אוחז בו קצת יותר
.כשהתחבקנו ונפרדנו בפעם האחרונה
.כולם היו פה הלילה
.בבנגזי, הייתה חזית
זה לא תמיד היה ברור ,משום שהם לא היו לוחמים מקצועיים
.הם היו נרדמים בחזית, הם היו בורחים בקרב
.במיסראתה זה היה שונה
,מיסראתה הייתה במצור
ויכול היה להתאפשר לנו לתעד את המשבר ההומניטרי שם
.ואת פשעי המלחמה שם
,עלינו לסירה, כמה עיתונאים .כולל כריס וטים התרינגטון
.זה היה מסע של 17 שעות
.הגענו למיסראתה ואתה מוקף במים
כוחות השלטון בצד אחר
.ואזור קרב במרכז העיר
.ולא היה לאן ללכת אלא אם תעלה לסירה ותעזוב .וגם הנמל היה תחת אש מתמדת
- מיסראתה, לוב -
,היה קשה למצוא מקום להשתכן בו שם
גיירמו סרברה - - צלם עיתונות
לכן המורדים ארגנו בית .שהם אירחו בו את כל העיתונאים
רבים מאיתנו ישנו
.על מזרנים באזורים שונים בסלון
בבוקר 20 בחודש זכור לי שכריס היה שם
"על הספה וקרא את "גאווה ודעה קדומה
.או משהו ממש מוזר במצב הזה של העימות
ונראה לי שעזבתי ראשונה
ואז כריס וטים וכל הקבוצה
.החליטו ללכת לרחוב טריפולי
.אחת החזיתות במיסראתה הייתה רחוב טריפולי
וחלק מהכביש נפתח
,מייקל כריסטופר בראון - - צלם עיתונות
כך שיכולת לנהוג לשם
.ויכולת להסתובב ולראות את הנזק
- ‏20 באפריל, 2011 -
.זאת זירה קשה
היה שם קהל גדול
.והם ירו לתוך הבניין
.מתברר שהיו בפנים כמה צלפים
והיו חבר'ה בשטח עם ארטילריה קלה
.שירו לתוך הבניין
.זה היה מקום מסוכן מאוד
.אחד החבר'ה שהיה לידי נורה בראשו
.אחרון
.אנחנו מוכנים
- כריס -
.הם ניסו לשרוף צמיג כדי לגרום להם לצאת
.הם סירבו לצאת
.יש דלק
מישהו הצית אש בחדר המדרגות
וכולם רצו מהבניין
.בגלל העשן
...התרינגטון היה למעלה
,ונתקע באיזה שלב
.הוא נאלץ לצאת מהבניין על הסולם
במשך זמן מה המצב היה מטורף לגמרי
ואז הדברים נרגעו קצת ,כי נראה לי שהם הרגו אותם
.החלטנו לחזור
?גיירמו, אתה בסדר, בן אדם
.חזרנו לבית כדי להגיש את העבודה שלנו
,בשלב מסוים, האפשרות לחזור הנה
,אני לא יודע מאיפה זה צץ "?ואמרתי, "כן, למה לא
,כמה מהאחרים התכוונו לחזור ובהתחלה אמרתי
".אין סיכוי, לא אחזור. לא"
.כריס לא התכוון לחזור
זכור לי שהייתה חלוקה
.בין האנשים של לחזור או לא
.ולדעתי מייק וכריס לא התלהבו לחזור
היו הרבה דיבורים .על ההחלטות שהיו באותו יום
לדעתי לעולם לא תהיה לנו תשובה ברורה לחלוטין
.בנוגע למה שבאמת קרה ולמה
אין לנו אפשרות לשאול אותו .למה בדיוק הוא החליט לחזור
כשהגענו בצהריים
.לא קרה יותר מדי, זה היה מוזר
.לא שמעתי ירי
.אבל חשתי במתח
התחלנו ללכת ליד הבניין
שהיינו בו בבוקר
,ואז, אולי 30 מטרים לאחר הבניין
...כשלושים מטרים אחרי, שם
.הגיעה פצצת המרגמה
,עברה חצי שעה
.ובואו נבדוק את הסיפורים המובילים לבוקר זה
הקרב על ליבריה גבה את חייהם
,של שני צלמי עיתונות מערביים
.כריס הונדרוס וטים התרינגטון
הם סיקרו את הקרבות בין המורדים לבין כוחות של קדאפי
.בחזית של מיסראתה
הצלם האמריקני כריס הונדרוס
מ"גטי אימג'ס" מת בתוך שעות מעטות
.לאחר שספג פגיעת מוח קשה
הצלם יליד בריטניה ,והבמאי שהיה מועמד לאוסקר
טים התרינגטון, מת מוקדם יותר באותה התקרית
.בעיר מיסראתה שבמערב לוב
רסיסים מהפיצוץ הרגו את התרינגטון האנגלי
.ואת הונדרוס האמריקני
.שניים נוספים נפצעו
,כריס הונדרוס, טים התרינגטון - - גאי מרטין ומייקל כריסטופר בראון
- .נפצעו כולם קשה מפיצוץ הפגז -
טים מת שעה אחרי שהובהל - - .אל בית החולים הקרוב
- .כריס מת שעות ספורות לאחר מכן -
.תמיד התגאיתי בו מאוד
הייתה לו עבודה מסוכנת .אבל דיברנו על זה פעמים רבות
,זאת הייתה ההחלטה שלו ,זאת הייתה העבודה שלו
.הוא אהב אותה
,אני עדיין קצת כועסת שהוא נאלץ למות
אבל אני תמיד אומרת שהוא חי יותר ב-41 שנותיו
.מגברים מסוימים שהם בני 100
.אני צלם מגיל 16
אין לי מושג מה הייתי עושה .אם לא הייתי עושה את זה
,אף שכצלם מלחמות
אתה רואה כל כך הרבה חורבן וכל כך הרבה מהאנושות
,בצורתה הגרועה ביותר זה מתאזן מבחינתי על ידי העובדה
.שאתה גם רואה את האנושיות במיטבה
ראיתי כאלה דוגמאות של אומץ וכאלה דוגמאות
של נדיבות אנושית בעבודה שלי, כך שמבחינתי
זה איזן את כל הדברים האיומים
.שאני ראיתי
- ליבריה 2015 -
.ב-2003, הייתי סתם צלם, צלם תמונות סטילס
.והאמת היא שרציתי להיות צלם עיתונות
כריס הונדרוס בא הנה כדי לספר את הסיפור שלנו
.שהביא סוף למלחמה ההיא, ולמדתי המון
.ב-2005 הוא חזר, עבדנו יחד
אחמד ג'לנזו - צלם עיתונות - - סוכנות אי-פי-איי
.הוא נתן לי את המבט הזה, ואני פה
כעת אני עובד כצלם עיתונות .בסוכנות אי-פי-איי
,אני תמיד מדמיין אותו בזוויות שאני מצלם
.זה תמיד נכנס לי לראש
- אלמוני -
- ט' פליאה דיקסון -
.מבחינה רוחנית, אני מרגיש שכריס בתוכי
.הנפש שלו מציפה אותי
תרגום כתוביות: רינת זוהר-מנחם